Kuka pelkää Virginia Woolfia
Mikä murju!
-Mistä tämä on? "Mikä murju!" -Mistä minä tietäisin?
-Sano nyt. Kyllä sinä tiedät. -Martha...
-Mistä se on, herran tähden? -Mistä mikä on?
Minähän sanoin juuri. Esitin sen. "Mikä murju! "
-Mistä se on? -Ei aavistustakaan.
Typerys...
Se on Bette Davisin elokuvasta, Warner Brosin tekeleestä.
En voi muistaa kaikkia Warner Brosin elokuvia.
Ei kukaan pyydäkään muistamaan niitä kaikkia. Muista edes tämä yksi.
Davisilla on siinä vatsakalvontulehdus ja musta peruukki-
-ja hän on naimisissa Joseph Cottonin tai jonkun kanssa.
Hän haluaa mennä Chicagoon sen näyttelijän takia, jolla on arpi-
-mutta hän sairastuu, ja hän istuu pöydän ääreen...
-Kuka se näyttelijä on? -En muista hänen nimeään.
Mikä sen elokuvan nimi on? Haluan tietää elokuvan nimen.
Hän saa vatsakalvontulehduksen mutta lähtee silti Chicagoon...
Chicago! Sen nimi on Chicago.
-Minkä nimi? -Elokuvan nimi on Chicago.
Herranen aika! Etkö tiedä mitään?
Chicago oli 30-luvun musikaali, jossa esiintyi pikku Alice Faye.
Tässä elokuvassa Bette Davis palaa väsyneenä kotiin ruokakaupasta...
-Onko hän kaupassa töissä? -Hän on kotirouva. Hän ostaa kaikkea.
Hän tulee kotiin ostoksineen ja kävelee koruttomaan olohuoneeseen-
-koruttomassa talossa, jonka koruton Joseph Cotton on hankkinut...
-Ovatko he naimisissa? -Ovat... keskenään, ääliö.
Hän kävelee sisään, ja hän katsoo ympärilleen huoneessa-
-ja hän laskee ostokset pöydälle ja sanoo:
"Mikä murju!"
-Vai niin. -Hän on tyytymätön.
-Mikä sen elokuvan nimi on? -En todellakaan tiedä.
-Ajattele! -Olen väsynyt, ja...
Miksi olet väsynyt? Et ole tehnyt mitään. Sinulla ei ollut opetusta.
Kunpa isäsi ei järjestäisi aina näitä lauantaiorgioita.
-Sinä olet aika ikävä, George. -Niin se vain on.
Et koskaan tee mitään. Et kiertele. Sinä vain istut ja puhut.
Pitäisikö minun kulkea kiljumassa ihmisille niin kuin sinä?
-Minä en kilju! -Hyvä on, sinä et kilju.
-Minä en kilju. -Niinhän minä juuri sanoin.
-Kaada minulle juotavaa. -Etkö ole juonut tarpeeksi?
Käskin kaatamaan juotavaa.
Ei kai yömyssy olisi kummallekaan pahitteeksi.
Yömyssykö? Lasketko leikkiä?
-Meille tulee vieraita. -Mitä?
-Vieraita... Vieraita! -Vieraitako?
Niin, vieraita, ihmisiä. Meille tulee vieraita.
-Milloin? -Nyt.
Tiedätkö, mitä kello on?
-Keitä tänne on tulossa? -Ne ketkä-he-nyt-olivatkaan.
-Keitä he ovat? -En tiedä heidän nimeään, George.
Tapasit heidät tänään. He ovat uusia. Mies on matematiikan laitokselta.
-En muista tavanneeni ketään. -Tapasit sinä.
Kaikkien typeryyksien... Keitä he oikein ovat?
Mies on matematiikan laitokselta. Matematiikan laitokselta!
-Hän on nuori ja vaalea. -Onko hän komea ja lihaksikas?
-Kyllä, hän on komea ja lihaksikas. -Niin tietysti.
-Mitä? -Ei mitään...
Vaimo on sellainen hiirulainen, jolla ei ole lanteita.
-Joko muistat heidät? -Kyllä kai. Miksi he tulevat nyt?
-Isä käski olemaan kiltti heille. -Herran tähden.
Isä käski olemaan kiltti... Isä käski olemaan kiltti heille!
Tuskin hän tarkoitti heti. Voisimme kutsua heidät jonain sunnuntaina.
Viis siitä. Ja nythän on sunnuntai, hyvin varhainen sunnuntai.
-Tämä on naurettavaa. -Niin se vain on.
-Missä ne vieraat nyt ovat? -He tulevat pian.
-Menivätkö ensin kotiin nukkumaan? -He tulevat.
Saisit kertoa minulle asioista ajoissa eikä aina viime tingassa.
Kerrot minulle aina asioita viime tingassa. Aina.
Voi Georgie ressukkaa...
Mitä sinä teet? Murjotatko sinä?
Katsotaanpa. Murjotatko sinä?
-Niinkö sinä teet? -Anna olla.
Älä suotta vaivaudu.
Kuka pelkää Virginia Woolfia, Virginia Woolfia, Virginia Woolfia?
Kuka pelkää Virginia Woolfia?
Mitä nyt? Eikö se ollut hauskaa? Minusta se oli hillitön juttu.
-Nauroit sille katketaksesi juhlassa. -Enkä nauranut.
-Nauroit katketaksesi! -Se oli ihan hyvä juttu.
-Se oli hillitön juttu. -Se oli oikein hauska.
-Sinä oksetat minua. -Mitä?
-Sinä oksetat minua. -Se ei ollut kovin kauniisti sanottu.
-Mitä se ei ollut? -Kovin kauniisti sanottu.
Minä pidän kiukustasi. Luulen, että pidän siitä sinussa eniten:
Kiukustasi.
Olet niin yksinkertainen.
Sinulla ei ole edes... Mitä se nyt onkaan?
Sisua?
Fraasien tuntija...
-Mikset pane juomiini jäitä? -Panen aina juomiisi jäitä.
Sinä vain syöt ne. Sinulla on tapana pureskella niitä kuin cockerspanieli.
Isot hampaasi vielä lohkeavat.
-Omatpa ovat hampaani. -Osittain, osittain.
-Minulla on enemmän kuin sinulla. -Kaksi enemmän.
-Sinä kaljuunnut. -Niin sinäkin.
Hei, kulta.
Anna mammalle iso, märkä suukko.
-Haluan iso, märän suukon! -En halua suudella sinua nyt, Martha.
Missä vieraasi ovat?
Missä ovat komea, lihaksikas mies ja hänen kapealanteinen vaimonsa?
He jäivät juttelemaan isän kanssa. He tulevat.
Mikset halunnut suudella minua?
George?
-George? -Niin, kulta?
-Mikset halunnut suudella minua? -Olisin kiihottunut ja seonnut täysin.
Olisin joutunut ottamaan sinut tässä olohuoneen matolla.
Nuoret vieraamme olisivat tulleet, ja mitä isäsi olisi siitä sanonut?
-Senkin sika. -Röh, röh.
-Kaada minulle juotavaa, rakastaja. -Kylläpä sinä kittaat paljon.
-Minulla on jano. -Jestas!
Juon sinut joka hiton pöydän alle, joten älä ole minusta huolissasi.
Luovutin palkinnon sinulle vuosia sitten, ja olet kerännytkin ne kaikki.
-Tuollaisesta miehestä minä eroaisin. -Pysy jaloillasi vieraitten takia.
Älä sammu äläkä oksenna ja pidä vaatteet päälläsi.
Etovampaa näkyä tuskin on kuin sinä kännissä ja hame korvissa.
Juhlat, juhlat!
-Odotan tätä kovasti. -Avaa ovi.
-Avaa itse. -Mene nyt!
-Sisään! Käskin avata oven. -Hyvä on, rakas. Kuten haluat.
-Kunhan et puhu siitä jutusta. -Jutusta? Jutusta!
-Et keskustele nyt oppilaasi kanssa. -Älä ala puhua pojasta.
-Mitä ajattelet minusta? -Ihan liikoja.
-Puhun pojasta, jos haluan. -En suosittele sitä.
-Sisään! Mene avaamaan ovi. -Sinua on varoitettu.
-Selvä. Avaa ovi! -Hyvä on, rakas. Kuten haluat.
On hienoa, että toiset osaavat yhä käyttäytyä eivätkä ryntää sisään-
-vaikka kuulisivatkin hirviön karjuvan sisältä.
Piru sinut periköön!
-Hei vaan! -Hei.
-Te olette kai pikku vieraamme. -Älkää välittäkö hapannaamasta.
Tulkaa sisään. Antakaa takkinne tälle hapannaamalle.
-Ehkä meidän ei olisi pitänyt tulla. -On jo myöhäistä...
-Ei toki! Heittäkää takit johonkin. -Ihan mihin vain, sen ei ole väliä.
-Sanoinhan, ettei olisi pitänyt tulla. -Käskin tulla sisään. Tulkaa jo!
-Lopeta tuo, törkyturpa. -Martha se taitaa sanankäytön.
Istukaa toki.
Onpa täällä ihanaa.
-Aivan, todella kaunista. -Kiitos.
-Kuka... Kuka on maalannut tuon? -Tuonko?
Yksi viiksekäs kreikkalainen, jonka kimppuun Martha kerran kävi..
-Siinä on... -Hiljaista kiihkeyttäkö?
Ehkä äänekästä rentoutta? Kävisikö hiljaisen äänekäs rento kiihkeys?
-Sinua härnätään, kulta. -Tajuan sen.
Se on itse asiassa kuvallinen esitys Marthan mielentilasta.
Anna nuorille juotavaa, George. Mitä haluaisitte juoda?
-Mitä sinä haluat? -Ehkä brandya. Ei pidä juoda sekaisin.
Pelkkää brandya, yksinkertaista. Entä teille...
-Bourbonia jäillä, jos sopii. -Sopii? Totta kai sopii.
-Martha, otatko sinä spriitä? -Otan. Ei pidä juoda sekaisin!
Kuka pelkää Virginia Woolfia?
-Se oli tosi hauska juttu! -Niin oli.
Minä repesin aivan täysin! Georgea se ei huvittanut.
Marthan mielestä pitää revetä, mutten ole huvittunut.
Minulla oli hauskaa. Juhla oli oikein hieno.
-Ja isänne on todella upea! -Näin on.
-Sanon vain. -Hän on melkoinen mies.
-Uskokaa pois. -Hän on ihmeellinen mies!
-En väitä muuta. Hänhän on jumala. -Älä pilkkaa isää!
-Nämä opettajakunnan juhlat... -Minä arvostin sitä.
-Mitä? -Minä todella arvostin sitä.
Meidät esiteltiin, ja majoituskin järjestyi. Kun opetin Kansasissa...
Ette voi uskoa, mutta meidän piti tehdä kaikki itse. Eikö niin, kulta?
Aivan itse. Minun piti mennä vaimojen luo kirjastossa tai supermarketissa-
-ja sanoa: "Hei. Olen uusi. Olette varmaan sen ja sen vaimo."
Se ei todellakaan ollut mukavaa.
-Isä osaa hoitaa asiat. -Hän on erinomainen mies.
Kerron salaisuuden. Jos opettaa yliopistossa, on helpompiakin asioita-
-kuin olla naimisissa rehtorin tyttären kanssa. Helpompaakin on.
Sen pitäisi olla loistava tilaisuus. Joillekin se olisi onnenpotku!
Maailmassa voi päästä helpommallakin.
Joku antaisi vaikka kätensä sen takia!
Todellisuudessa siinä joutuu uhraamaan intiimimmän ruumiinosan.
-Voisittekohan näyttää, missä... -Voitko hyvin?
Tietysti voin. Haluan vain puuteroida nenäni.
Martha, näytä, missä meillä on eufemismi.
Mitä?
-Anteeksi! Esittelen taloa muutenkin. -Palaamme kohta.
Sinä todella ärsytät minua, George. Ihan totta.
Mene nyt, Martha, mutta älä puhu siitä yhdestä asiasta.
-Puhun ihan mistä hitosta haluan. -Hyvä on. Häivy nyt.
-Ihan mistä hitosta haluan. -Häivy!
-Mitä saisi olla? -Minä pysyttelen bourbonissa.
-Olette siis matematiikan laitoksella. -En ole.
-Martha sanoi, että olette.
-Miksi päätitte ryhtyä opettajaksi? -Samoista syistä kuin tekin, luulisin.
-Mitkä ne olivat? -Anteeksi?
-Mitkä olivat minun syyni? -En minä tiedä.
-Itsellännehän oli samat syyt. -Sanoin, että luulen niin.
Viihdyttekö täällä?
-Tarkoitin yliopistoa. -Luulin...
Huomasin sen. Tarkoitin yliopistoa.
Viihdyn täällä ihan hyvin. Ihan hyvin.
Tehän olette ollut täällä aika kauan, vai mitä?
Mitä? Kyllä, siitä asti kun nain tuon... Marthan.
Jo sitä ennenkin, ikuisesti. Murskattuja toiveita ja hyviä aikeita.
Hyvä, parempi, paras, parain...
Mitä piditte taivutuksesta, nuori mies? Ette vastannut.
Kysyin, mitä piditte taivutuksesta: hyvä, parempi, paras, parain.
-En tiedä, mitä sanoa. -Ettekö tiedä?
Pitäisikö sanoa, että se oli hauska tai ikävä, jotta voitte väittää muuta?
-Voitte leikkiä mielenne mukaan. -Oikein hyvä.
-Kun vaimoni tulee, me... -Rauhoittukaa nyt.
Otatteko lisää juotavaa? Voin täyttää lasinne.
Tarkoitan vain, että te ja vaimonne näytätte jotenkin...
Martha ja minä vain kuntoilemme.
Ulkoilutamme vain järjen rippeitämme. Älkää välittäkö.
-Istutaan ja jutellaan. -En sekaannu muiden suhteisiin.
Totutte siihen. Parinvaihto on täällä suosittu leikki.
Sanoin, että... Sama se. Miten vanha olette?
-28. -Minä olen 40 ja risat.
-Yllätyitte? Enkö näytä vanhemmalta? -Näytätte ihan hyvältä.
Olen aina ollut hoikka. Pelaan squashia. Paljonko painatte?
-70 kiloako? Pelaatteko squashia? -En kovin hyvin.
Pelataan joskus yhdessä. Martha on 108... vuotta vanha.
-Kuinka vanha teidän vaimonne on? -Hän on 26.
Martha on hieno nainen. Hän painaa varmaan noin 50 kiloa.
-Teidän vaimonneko? -Ei, vaan teidän. Omani on Martha.
Tiedän sen.
Jos Martha olisi teidän vaimonne, tietäisitte, mitä se merkitsee.
Ja jos oma vaimonne olisi minun, minä tietäisin, mitä se merkitsee.
Martha sanoi, että olette matematiikan laitoksella.
En ole.
Martha erehtyy harvoin. Ehkä teidän pitäisi olla matematiikan laitoksella.
Olen biologian laitoksella.
Te siis olette se, joka näkee vaivaa tehdäkseen kaikista samanlaisia-
-järjestämällä uudestaan ne kromosonit tai jotkut.
Ne ovat kromosomeja.
Suhtaudun siihen epäillen.
Luuletteko, että historiasta opitaan? Minä olen historian laitoksella.
Martha sanoo, että olen historian laitoksella-
-mutten ole historian laitos eli siis sen johtaja.
-En johda historian laitosta. -Enkä minä biologian laitosta.
-Olette 21. -28.
Ehkä te nelikymppisenä johdattekin historian laitosta... siis biologian.
Suhtaudun siihen asiaan todella epäillen.
Luin jostain, ettei tieteiskirjallisuus ole kuvitelmaa.
Te kuulemma järjestätte geenit niin, että kaikki ovat samanlaisia.
Musiikkia ja tauluja ei sitten kai enää ole-
-mutta teidänlaisianne uljaita nuorukaisia riittää.
Kulttuureita ja rotuja katoaa, ja muurahaiset valtaavat maailman.
Ette tunne luonnontieteitä.
Tiedän yhtä ja toista historiasta. Tiedän, milloin minua uhataan.
Vaimollanne ei tosiaan ole lanteita.
Ei niin, että katselisin lanteita, mutta vaimonne on kapealanteinen.
-Niin on. -Onko teillä lapsia?
-Ei vielä. Entä teillä? -Ottakaapa siitä selvää.
-Ei lapsia. Mikä on vikana? -Ei mikään. Haluamme vain odottaa.
-Uskotteko viihtyvänne täällä? -Jäämme tänne, muttemme ikuisesti.
Älkää antako tiedon levitä. Äijä ei pitäisi siitä.
Hän odottaa opettajien vanhenevan täällä ja kuolevan virantoimituksessa.
Latinan ja puhetaidon professori kaatuikin lounasjonossa.
Äijä ei kyllä itse kaadu. Äijä ei kuole ikinä.
Täällä liikkuu huhuja, joita on paras olla kertomatta Marthalle.
Väitetään, että äijä, hänen isänsä, on yli 200 vuotta vanha.
Jutussa on kai ironiaa, mutten ole tarpeeksi kännissä tajutakseni sitä.
Hitto. Mistähän naiset puhuvat, kun miehet puhuvat? Pitää ottaa selvää.
Mitä sinä haluat?
-Eikö olekin ihana ääni? -George!
-Montako lasta haluatte? -En tiedä. Vaimoni on...
...kapealanteinen. Siinähän te olettekin.
Sinun pitää nähdä tämä talo, rakas. Tämä on ihana vanha talo.
-Odota nyt vähän, herran tähden! -Hän tulee pian. Hän vaihtaa.
-Vaihtaa? Vaatteitako? Miksi? -Hän haluaa kai olla rennommin.
Haluaa vain? Ette te sitä tiedä.
-Oletko kunnossa? -Voin aivan hyvin.
Vai haluaa hän olla rennommin? Sehän nähdään.
En tiennyt, että teillä on poika.
-Mitä? -En tiennyt pojasta.
-Siinä se nyt selvisi. -Hän täyttää huomenna 16 vuotta.
-Kertoiko Martha hänestä? -Kertoi.
-Hän vaihtaa vaatteitaan ja kertoi... -...poikanne syntymäpäivästä.
Hyvä on, Martha. Hyvä on.
-Näytät kalpealta. Haluaisitko... -Ehkä vähän brandya.
-Saanko käyttää baaria? -Tottahan toki.
Juokaa ihmeessä. Se on vuosien mittaan tarpeen.
-Mitä kello on? -Puoli kolme.
Onko niin myöhä? Pitäisi kai lähteä kotiin.
-Odottaako lapsenvahti? -Kerroin, ettei meillä ole lapsia.
Anteeksi, en kuunnellut - tai ajatellut, ihan miten vain.
-Lähdetään pian. -Ette saa! Martha vaihtaa vaatteita.
Hän ei tee sitä minun vuokseni, ei ole tehnyt vuosiin.
Juhlat jatkuvat vielä päiväkausia. Se on teille kunnia.
Muistakaa, että Martha on rakkaan pomomme tytär, oikea... kätensä.
Aioin sanoa muuta, mutta jätän ne puheet Marthalle.
Mitkä puheet?
Johan on...
-Panitko oikein pyhävaatteet päälle? -Onpa kaunis asu.
Pidätkö siitä? Hyvä.
-Miksi karjuit minulle yläkertaan? -Minun tuli ikävä pehmeää ääntäsi.
-Mene sinä vain baarin luo ja... -...kaada mammalle iso drinkki.
Juuri niin!
Sinähän olet melkoinen kaveri, kun valmistuitkin jo 12-vuotiaana.
-Kuulitko, George? -12 ja puoli... Olin oikeasti 19.
-Pitikö se kertoa? -Olen ylpeä sinusta.
-Onpa ihailtavaa. -Totta vie!
lhailen häntä ja olen kateudesta vihreä. Pitäisikö oksentaakin?
-Teidän sietääkin olla ylpeä. -Hän on aika mukava mies.
-Vielä hän johtaa historian laitosta. -Biologian.
Minua tuntuu askarruttavan historia.
Olipa huomautus: minua askarruttaa historia.
Georgea ei askarruta historia vaan historian laitos.
-Georgea askarruttaa laitos... -...koska hän ei ole itse laitos.
-Puhuimme siitä, kun olitte ylhäällä. -Hyvin tehty, kulta.
George on juuttunut historian laitoksen suohon.
Hän on historian laitoksen suo. Se George on.
Suo, letto, pahuksen räme.
Hei, räme. Hei, rämeikkö!
Niin, Martha?
Haluaisitko jotakin?
Haluaisin. Voisit sytyttää savukkeeni, jos se vain sopii sinulle.
Ei, rajansa kaikella.
Mies sietää asioita vain tiettyyn pisteeseen taantumatta evoluutiossa.
Voin pitää sinua kädestä, kun pelkäät pimeässä mörköä-
-ja raahaan ginipullosi ulos niin, ettei kukaan näe-
-mutta en sytytä savukettasi, ja se, kuten sanotaan, siitä.
-Pelasit kuulemma jalkapalloakin. -Olin pelinrakentaja.
-Olin kuitenkin parempi nyrkkeilijänä. -Nyrkkeilijänäkö?
-Kuulitko, George? -Kuulin, Martha.
Taisit olla hyvä. Naamassasi ei ole jälkiä.
Hän oli yliopistojen keskiraskaan sarjan mestari. Olit sinä.
Vartalosi näyttää edelleen olevan kunnossa.
-Säällisyyden nimissä... -Kita kiinni!
-Onko näin? Onko vartalo säilynyt? -Onhan se. Kuntoilen edelleen.
-Hänellä on oikein kiinteä vartalo. -Niinkö? Se on oikein mukavaa.
-Kun sen on kerran saanut kuntoon... -Ei tiedä, milloin sille on käyttöä.
Miksi luopua siitä, ennen kuin on pakko?
Olen kanssasi täysin samaa mieltä. Täysin samaa mieltä.
-Säädyttömyytesi ylittää... -George ei perusta ruumiinkielestä.
Möhömaha ei pidä siitä, että puhe kääntyy lihaksiin. Paljonko painat?
-Noin 70-75 kiloa. -Olet pysynyt painoluokassasi.
Hei, George... Kerro meidän nyrkkeilyottelustamme.
Voi kristus...
-Kerro nyt, George. -Kerro itse. Teet sen niin hyvin.
-Onko hän kunnossa? -Tottahan toki.
George ja minä nyrkkeilimme, kun olimme olleet naimisissa pari vuotta.
-Te kaksiko nyrkkeilitte? -Kyllä, me kaksi, ihan oikeasti.
-Ajatella! -Emme sentään otelleet kehässä.
Isällä oli menossa kuntoilukausi.
Olimme siellä yhtenä sunnuntaina ja menimme takapihalle-
-ja isä pyysi Georgea nyrkkeilemään kanssaan.
George ei olisi halunnut.
Isä sanoi: "Millainen vävy sinä oikein olet?" Ja muuta sellaista.
Samaan aikaan, en tiedä mistä syystä, vedin itse nyrkkeilyhanskat käteen-
-ja hiivin Georgen taakse ihan leikilläni ja huusin: "Hei, George!"
Ja sitten heilautin kunnon oikean suoran!
George kääntyi tosi nopeasti, ja isku osui suoraan leukaan.
Isku osui leukaan! George kai menetti tasapainonsa-
-ja hän kaatui suoraan mustikkapensaaseen!
Pum. Kuolit.
-Mistä sinä tuon sait, senkin sika? -Taisit pitää siitä.
-Senkin sika. -Piditkö siitä?
Se oli aika hyvä juttu. Anna suukko. Anna suukko!
Sitäkö sinä havittelet? Rivoja leikkejä vierailleko?
Kaikelle on paikkansa ja aikansa. No niin, juotavaa kaikille.
-Sinähän olet näykkinyt lasiasi. -Enkä ole.
Tarvitsenkin juotavaa. Pelästyin valtavasti. Ettekö te pelännyt?
-En muista. -Pelkäsitte varmasti.
-Luulitko, että tappaisin sinut? -Sinäkö? Hyvä vitsi.
-Voin tappaakin jonain päivänä. -Turha luulo.
-Missä vessa on? -Se on käytävällä oikealla.
-Älä tule takaisin pyssyn kanssa. -Sinä et kai tarvitse apuvälineitä.
-Sinä et kaipaa leikkipyssyjä. -Voinko jättää lasin tähän?
Marthan jäljiltä laseja on kaikkialla. Löysin kerran yhden pakastimesta.
-Etkä löytänyt. -Löysinpäs.
-Etkö saa brandysta krapulaa? -En juo sekaisin enkä koskaan paljon.
-Miehesi kertoi kaiken kromosomeista. -Mitä?
-Hän on biologi. -Hän on matematiikan laitokselta.
-Biologi. -Hän on matematiikan laitoksella!
Biologian.
-Oletko varma? -Minun pitäisi tietää.
Hän on siis biologi. Hyvä niin.
Biologia on parempi. Se on asioitten ytimessä. Olet asioitten ytimessä.
-Hän luuli, että olet matemaatikko. -Ehkä minun pitäisi olla.
Pysy juuri siellä. Pysy asioitten ytimessä.
-Juutuit tuohon sanontaan. -Pysy juuri siellä.
Voit nousta sieltä historian laitoksen johtoon ihan yhtä hyvin.
Jonkun on se joskus tehtävä, eikä se joku ole tämä Georgie-poju.
Vai onko, senkin rämeikkö?
Ajatuksissani olet kaulaasi myöten sementissä. Ei, nenää myöten.
-Milloin poikanne... -Mitä?
-Jotain pojastanne. -Pojasta.
Milloin poikanne... Missä poikanne tulee kotiin?
-Martha, milloin poika tulee kotiin? -Viis siitä.
Haluan tietää. Sinähän otit asian puheeksi. Milloin hän tulee?
Viis siitä. Anteeksi, että otin sen puheeksi.
Hänet eikä sen. Enemmän tai vähemmän.
Milloin kersa tulee? Eikö hänellä ole syntymäpäivä?
-En halua puhua siitä. -Mutta Martha.
-En halua puhua siitä! -Et varmaan.
Martha ei halua puhua siitä, hänestä. Hän katuu, että otti sen puheeksi.
Milloin kersa tulee kotiin?
Kun nyt tahdittomasti toit asian julki, niin milloin kersa tulee?
George puhuu väheksyvästi kersasta, koska hänellä on ongelmia.
-Mitä ongelmia kersalla on? -Ei kersalla vaan...
Älä kutsu häntä kersaksi! Sinulla on ongelmia.
-En ole kuullut naurettavampaa. -En minäkään.
Georgen suurin ongelma ker... meidän poikaamme liittyen on se-
-ettei hän ole sisimmässään täysin varma siitä, että poika on hänen.
Sinä olet ilkeä nainen.
Olenhan sanonut, etten tulisi raskaaksi muille.
-Olet todella ilkeä ihminen. -Hyvänen aika...
Tämä aihe ei ehkä ole...
Martha valehtelee. Haluan tehdä selväksi, että hän valehtelee.
On vain yksi asia, josta olen varma tässä uppoavassa maailmassa-
-ja se on oma kromosomologinen osuuteni-
-vaaleasilmäisen, sinitukkaisen poikamme luomisessa.
Sehän on kivaa.
-Se oli kaunis puhe, George. -Kiitos, Martha.
-Hoidit tilanteen oikein hyvästi. -Hyvin, oikein hyvin.
-Martha tietää parhaiten. -Olen opiskellut kuten muutkin.
George, pojallamme ei ole sinistä tukkaa eikä sinisiä silmiäkään.
Hänellä on vihreät silmät kuten minulla. Kauniit, vihreät silmät.
-Hänellä on siniset silmät, Martha. -Vihreätpä, senkin paskiainen.
-Hyssyttele keskenäsi, senkin letukka. -Hän ei ole letukka.
-Hän ei voi olla. Sinä olet letukka. -Varo sanojasi.
Hyvä on! Haluaisin vielä pienen tujauksen brandya, kiitos.
-Olet juonut jo tarpeeksi. -Mitä vielä! Otetaan kaikki lisää.
Georgella on vetisen siniset silmät, maitomaisen siniset.
-Päätä jo, Martha. -En tuomitse sinua suin päin.
Isälläkin on vihreät silmät.
Hänellä on pienet, punaiset silmät. Hän onkin valkoinen hiiri.
Et uskaltaisi sanoa tuota hänelle. Olet pelkuri!
Se valkoinen kuontalo ja punaiset tihrusilmät... Hän on iso hiiri.
George vihaa isää, ei niinkään isän takia vaan omien...
-Puutteitteniko? -Juuri niin! Osuit naulan kantaan.
Haluatteko kuulla, miksi hän vihaa isää?
Kun George tuli tänne 500 vuotta sitten, isä hyväksyi hänet.
Ja minä typerä idiootti menin rakastumaan häneen.
-Kuulostaa hyvältä. -Olisittepa nähneet hänet.
Hän istui öisin huoneeni edessä nurmikolla ja ulvoi.
En voinut tehdä töitä, joten nain hänet.
Minä tosiaan rakastuin häneen. Tuohon tuolla.
-Martha on sisimmässään romantikko. -Niin olenkin.
Rakastuin häneen, ja liitto näytti myös käytännölliseltä.
Aluksi isä luuli, että Georgesta olisi hänen työnsä jatkajaksi.
Lopeta, Martha! Sinuna en jatkaisi enää.
-Et ole minä. -Olet jo puhunut sivu suusi.
-Mistä muka? -Vesasta, kersasta, pojastamme.
-Älä puhu tästä. Varoitan sinua. -Minua on varoitettu.
Nain tuon kusipään. Aluksi hänen piti ottaa historian laitos johtoonsa-
-ja isän jälkeen koko yliopisto. Niin piti käydä. Alatko suuttua?
Niin piti käydä. Se oli isänkin mielestä hyvä ajatus - aluksi!
Kunnes hän tarkkaili Georgea parin vuoden ajan. Suututtaako?
Parin vuoden jälkeen ajatus ei enää tuntunutkaan kovin hyvältä.
Ehkä Georgie-poju ei pystyisikään. Ehkä hänestä ei olisikaan siihen!
George ei nimittäin pyrkinyt riittävästi eteenpäin.
Hän oli tavallaan nolla. Iso, suuri, muhkea nolla!
-Nyt lopetat, Martha. -Toivottavasti pullo oli tyhjä.
Sinulla ei ole varaa tuhlata viinaa apulaisprofessorin palkalla!
Olen siis pääsemättömissä tuon historian laitoksen suon kanssa-
-joka on rehtorin vävy ja jonka pitäisi olla jotain!
Lopeta jo, George!
Minua oksettaa... Minua oksettaa!
Jestas!
Hänellä ei ole hätää. Keitän kahvia.
-Oletko varma? -Hänellä ei ole hätää.
Olen todella pahoillani.
Honeyn ei pitäisi juoda. Hän on hauras.
Kapealanteinen, kuten sinä sanoit.
Missä oma namuseni on? Missä on Martha?
Hän keittää kai kahvia.
-Hän... Hän voi helposti huonosti. -Marthako?
Hän ei voi huonosti koskaan, paitsi kun hän käy lepokodissa.
Ei, minun vaimoni voi helposti huonosti. Sinun vaimosi on Martha.
Niin, tiedän sen.
-Ei kai hän oikeasti käy lepokodissa? -Sinun vaimosiko?
-Ei, vaan sinun. -Minunko?
Ei, ei hän käy. Minä kävisin.
Siis jos olisin hän, niin kävisin-
-mutta en ole, joten en käy.
Haluaisin kyllä käydä.
Täällä on välillä aika railakasta.
Uskon sen.
-Oksentaako vaimosi usein? -Ei. Hän vain voi helposti huonosti.
-Luulin, että tarkoitit... -Oikeastaan hän oksentaa paljon.
-Tarkoitat kai usein. -Siitä ei tahdo tulla loppua.
Hän voi jatkaa tuntikausia.
Ei tietenkään koko ajan... mutta säännöllisesti.
-Onko hän täsmällinen kuin kello? -Melkeinpä.
-Saanko... -Totta kai.
Menimme naimisiin, koska hän oli raskaana.
-Sanoit, ettei teillä ole lapsia. -Hän ei ollut oikeasti raskaana.
Se oli valeraskaus. Hän vain paisui-
-ja sitten... hän latistui.
-Kun hän paisui, sinä nait hänet. -Ja sitten hän latistui.
Kun olin 16-vuotias koululainen puunilaissotien aikaan...
...meillä oli tapana mennä ulos loman alkaessa-
-ennen kuin hajaannuimme koteihimme.
Illalla menimme kapakkaan, jonka omisti yhden pojan gangsteri-isä.
Joimme aikuisten kanssa ja kuuntelimme jazzia.
Kerran joukossamme oli poika, joka oli 15-vuotias.
Hän oli tappanut äitinsä haulikolla muutamaa vuotta aiemmin-
-aivan vahingossa ilman alitajuista motiivia, siitä olen täysin varma.
Kerran hän oli mukanamme, ja me tilasimme juotavia.
Kun tuli hänen vuoronsa, hän sanoi: "Otan bourginia."
"Antakaa minulle bourginia, kiitos, bourginia ja vettä."
Ja me kaikki nauroimme.
Hän oli vaalea ja kasvoiltaan kuin kerubi, ja me nauroimme.
Hänen poskensa punehtuivat, ja väri levisi kaulaan.
Tarjoilija kertoi naapuripöytään, mitä poika oli sanonut-
-ja he nauroivat, ja juttu levisi ja nauru levisi...
Kukaan ei kuitenkaan nauranut makeammin kuin me-
-ja meistä makeimmin nauroi poika, joka oli ampunut äitinsä.
Pian koko kapakka tiesi, mille me nauroimme-
-ja kaikki alkoivat tilata bourginia ja nauraa sitä tilatessaan.
Yleinen nauru laantui pian-
-mutta se ei hiljennyt kokonaan pitkään aikaan-
-koska aina jossain pöydässä joku tilasi bourginia-
-ja siellä syntyi uusi naurunremakka.
Joimme ilmaiseksi sinä iltana-
-ja saimme samppanjaa kapakan johtajalta, siltä gangsteri-isältä.
Kärsimme tietysti seuraavana päivänä-
-kukin yksinään omassa junassaan kotimatkalla.
Jokaisella meistä oli aikuisen krapula.
Se oli kuitenkin hienoin päivä, jonka elin... nuoruudessani.
Mitä sille pojalle tapahtui?
Sille pojalle, joka oli ampunut äitinsä.
En kerro sitä.
Seuraavana kesänä hän opetteli ajamaan autoa isänsä kyydissään.
Hän väisti autolla piikkisikaa-
-ja ajoi suoraan päin suurta puuta.
Hän ei tietenkään kuollut.
Kun hän tuli sairaalassa tajuihinsa ja sai kuulla, että isä oli kuollut-
-hän alkoi nauraa. Näin olen kuullut.
Hänen naurunsa vain yltyi eikä loppunut.
Vasta kun hänen käsivarteensa iskettiin neula-
-ja hän menetti jälleen tajuntansa-
-hänen naurunsa laantui ja lakkasi.
Kun hän oli toipunut vammoistaan riittävästi-
-ja hänet voitiin siirtää vaarattomasti ja helposti...
...hänet pantiin mielisairaalaan.
Siitä on 30 vuotta aikaa.
-Onko hän yhä siellä? -Kyllä on.
Olen kuullut, että näiden 30 vuoden aikana-
-hän ei ole päästänyt yhtään ääntä.
-Missä iso Martha on? -Hän keittää kahvia.
Hysteerinen vaimosi paisuu ja latistuu.
Paisui ja latistui.
-Eikö enää toista kertaa? -Ei toista kertaa.
-Marthalla ei ole valeraskauksia. -Vaimollani oli yksi.
Marthalla ei ole ollenkaan raskauksia.
Onko teillä muita lapsia? Onko teillä tyttäriä?
-Onko meillä mitä? -Onko teillä...
Onko teillä siis vain se yksi lapsi, poikanne?
Ei, vain yksi. Yksi poika.
Meidän poikamme.
-Se on mukavaa. -Hänestä on lohtua.
Hän on hernepussi.
-Mikä? -Hernepussi. Sinä et ymmärtäisi.
Hernepussi!
Kuulin kyllä. Sanoin vain, etten ymmärtänyt.
-Et sanonut mitään sellaista. -Vihjasin, etten ymmärtänyt.
-Olet ärtynyt. -Anteeksi.
Poikamme, kolmen silmän silmäterä - Marthahan on kyklooppi...
-Poika on hernepussi ja sinä ärtynyt. -Anteeksi. Olen ryypännyt koko yön.
Vaimoni oksentaa, ja täällä on huudettu paljon.
Olet ärtynyt. Mitä siitä? Kaikkihan täällä ärtyvät. Älä ole vihainen.
-En ole vihainen. -Olet ärtynyt.
Haluaisin selvittää yhden asian, kun olemme täällä ulkona.
Haluaisin selvittää erään asian, jonka Martha sanoi.
Metsän ääniä... Eläinten ääntelyä.
-Siellähän on pikku hoitaja. -Me istumme juomassa kahvia.
-Voinko tehdä jotakin? -Et, kuuntele vain Georgen tarinoita.
Kyllästy kuoliaaksi! Siivositko sotkusi, George?
En, Martha, en siivonnut sotkuani.
Olen vuosikausia yrittänyt siivota sotkuni.
-Oletko yrittänyt vuosikausia? -Sopeutumista, mukautumista.
-Nehän tuntuvat kuuluvan asiaan. -Älä väitä, että olemme samanlaisia.
Ei, sinä vain yksinkertaisesti nait naisen, koska hän oli paisuksissa.
-Minä taas vanhanaikaisesti... -Oli siinä muutakin.
Niin, hänellä on varmasti rahaakin.
Niin on.
Niinkö? Onko?
Olinko siis oikeassa? Osuin siis maalin ensimmäisellä yrityksellä.
Oli siis muutakin, mikä hyvitti asioita.
Niin on aina. Sallithan?
Kerro minulle vaimosi rahoista.
-Enkä. -Älä sitten.
Appiukkoni oli Herran miehiä... ja hyvin rikas.
Mikä uskontokunta?
Jumala kutsui appeani, kun hän oli noin kuusivuotias.
Hän alkoi saarnata ja kastaa ihmisiä ja pelastaa heitä, ja...
Hän matkusteli paljon ja saavutti mainetta.
Hän ei ollut ihan kuten... jotkut heistä-
-mutta melko kuuluisa silti.
Ja kun hän kuoli, hänellä oli paljon rahaa.
-Jumalan rahojako? -Ei, vaan omia.
-Mitä Jumalan rahoille tapahtui? -Hän kulutti ne ja säästi omansa!
Sehän kuulostaa hyvältä.
Marthalla on rahaa, koska Marthan isän toinen vaimo-
-ei siis Marthan äiti, joka oli jo kuollut...
Hän oli hyvin vanha nainen, jolla oli syyliä ja joka oli hyvin rikas.
-Hän oli noita! -Hän oli hyvä noita.
Hän nai hiiren, jolla on punaiset silmät-
-ja hiiri kai jyrsi syyliä tai jotain, koska...
Nainen haihtui savuna ilmaan melkein heti.
Jäljelle jäi syylävoiteen lisäksi vain iso, paksu testamentti.
Ehkä...
Ehkä minun appeni ja sen syyläisen noidan olisi pitänyt olla yhdessä-
-koska hänkin oli hiiri.
-Oliko? -Kyllä vain.
Hän oli kirkonrotta!
-Vaimosi ei maininnut äitipuolta. -Ehkä juttu ei ollut totta.
Tajuathan, että kerron näitä juttuja, koska olet suoranainen uhka minulle-
-ja haluan sinusta otteen.
-Olen varoittanut sinua. -Olen saanut varoituksen.
Te luihut tyypit, te saamattomat paskiaiset olette pahimpia.
Hyvä, ettet usko minua. Sinullahan on historia puolellasi.
Historia on sinun puolellasi, ja biologia minun. Historia - biologia.
-Tiedän eron. -Ei siltä näytä.
Ensinhän piti vallata historian laitos ja sitten koko yliopisto.
Askel kerrallaan.
Ajattelin ujuttautua ensin yleiseen tietouteen.
-Etsin kaikki heikot kohdat. -Kuten minut.
Ensin vakiinnutan asemani ja muutun sitten...
-Miksi? -Välttämättömyydeksi?
Juuri niin, välttämättömyydeksi.
Otan hoitaakseni vanhempien miesten kursseja...
-Hoitelen pari olennaista vaimoa. -Juuri niin!
Ennen kuin hoitelet olennaisia vaimoja, et tee kunnolla töitä.
Niin pääsee valtaan: hoida kaikki!
Tie miehen sydämeen ja kutsuva katu hänen työhönsä-
-kulkee vaimon kautta, ja pidäkin se mielessä.
Ja sinun vaimollasi on varmasti koko kampuksen kutsuvin katu!
-Hänen isänsähän on rehtori. -Voit lyödä välttämättömyytesi vetoa.
-Hänet kannattaisi viedä puskiin heti. -Niin kannattaisi.
-Voisin luulla, että olet tosissasi. -Voisit luulla sitä itsestäsi.
-Se pelottaa sinua. -Minäkö?
-Lasket leikkiä. -Kunpa laskisinkin.
-Voin antaa sinulle hyvän neuvon. -Hyvän neuvon? Sinäkö?
Et ole vielä oppinut, että neuvot pitää aina ottaa vastaan. Kuuntele.
Annan sinulle nyt hyvän neuvon.
Täällä on juoksuhiekkaa, ja se imaisee sinut, ennen kuin huomaatkaan.
Inhotat minua periaatteessa ja olet leuhka tyyppi-
-mutta yritän auttaa sinua selviämään.
-Kuuletko? -Kuulen sinut selvästi.
Haluatko improvisoida? Kaikki hoituu, koska aikataulu on historiaa.
Aivan. Neulo sinä vain, mummo. Älä minusta huoli.
Olen yrittänyt... Olen yrittänyt tavoittaa sinut...
-Saada yhteydenkö? Kommunikoida? -Juuri niin!
Sehän on koskettavaa. Se on suorastaan liikuttavaa. Haista paska!
-Mitä? -Kuulit kyllä.
Honey!
Voi yrittää muokata sivilisaation-
-ja rakentaa yhteiskunnan, joka perustuu periaatteiden periaatteelle.
Sitä luo hallinnon ja taiteen, ja ne ovatkin yksi ja sama.
Asiat kehittyvät siihen ikävään pisteeseen, jossa on menetettävää.
Sitten yhtäkkiä kaiken musiikin ja rakentamisen äänen läpi-
-kuuluu Dies irae. Ja mitä torvi toitottaakaan?
"Haista paska!"
-Jaloilla ollaan vaikkakin horjuen. -Ei se ollut kovin pahaa.
Pue tämä päällesi. Me lähdemme. Me lähdemme nyt kotiin.
Hetkinen. Mitä on tapahtunut? Mitä sinä olet juoninut?
-Minä haen auton. -Voin tilata taksin.
-Mitä hittoa luulet tekeväsi? -Katsotaanpa.
Luulen, että haen auton ja vien pikku vieraamme kotiin.
-Etkö pyydä anteeksi? -Mutka ei ollut minun vikani.
-Ei sitä. Sait Honeyn oksentamaan. -Enkä saanut.
Kuka sitten? Tuo komistusko oksetti vaimoaan?
-Sinäkin oksetat minua. -Se on eri asia.
-Oksennan ihan ilman syytäkin. -Ihanko totta?
-Olen aina ollut sellainen. -Kuten Big Ben, vai?
George saa kaikki voimaan pahoin. Poikammekin oksenteli pienenä.
Hän alkoi lopulta yökkäillä heti, kun George tuli huoneeseen.
Hän oksenteli siksi, ettei hän kestänyt, kun hipelöit häntä.
Ryntäsit hänen huoneeseensa kimono liehuen...
Senkö takia hän karkasi kotoa kahdesti saman kuukauden aikana?
-Hän karkasi, koska Martha ahdisteli. -En ikinä ahdistellut sitä kakaraa!
Hän juoksi sanomaan: "Äiti on koko ajan kimpussa."
-Valehtelet! -Minusta se oli hyvin noloa.
-Jos se oli noloa, miksi puhut siitä? -En minä siitä halunnut puhua.
-Olisipa minulla brandya! Pidän siitä. -Niin sitä pitää.
-Se rauhoittaa minua. -Minäkin join ennen brandya.
-Joit myös bourginia. -Kita kiinni, Martha!
-Mitä? -Ei mitään.
Kertoiko hän siitä? Hänen on täytynyt sanoa jotain.
-Me vain kiertelimme aihetta tanssien. -Rakastan tanssimista.
-Hän ei tarkoittanut sitä. -En kuvitellutkaan, että tanssitte.
Kertoiko hän, miten hän halusi julkaista kirjan, mutta isä esti sen?
-Minkä kirjan? -Kirjan vain.
Tuolla voi tanssia! Mennään kaikki tanssimaan.
-Haluan tanssimaan! -Se ei ole hullumpi ajatus.
-Etkö rakasta tanssia? -Oikean miehen kanssa.
Minä tanssin tuulen tavoin.
Pysäytä auto! Me menemme tanssimaan. Kuulitko?
Hyvä on, rakas, kuten haluat.
Tanssin tuulen tavoin...
-Pane jotain soimaan. -Tanssimmeko sekapareina?
-En kai minä sinun kanssasi tanssi. -Et, kun hän on lähistöllä.
Tanssin kenen kanssa vain, tanssin yksinkin...
-Alat taas voida pahoin. -Tanssin tuulen tavoin!
No niin, valitkaa petikumppaninne.
No niin, George, sammuta tuo.
-Sammuta se, George! -Mitä sanoit, Martha?
-Senkin paskiainen! -Mitä sanoit, kulta?
Musiikki loppui. Miksi se loppui?
-Mitä? -Käskin antaa kolikoita.
Alat aina jarrutella, kun minulla on hauskaa! Anna minun olla!
Minä haluan tanssia, ja sinä et halua, että teen niin. Anna minun olla!
-Valitse, Martha. Anna palaa. -Niin annankin.
Hei, pimu. Haluatko tanssia, enkelitissi?
-Miksi kutsuit vaimoani? -Voi pojat...
Ellen saa tanssia vapaasti, en tanssi ollenkaan. Istun vain tässä.
No niin, nyt mennään.
-Istutaan vain ja katsotaan. -Juuri niin.
Sinähän tosiaan olet vahva. Pidän siitä.
-He tanssivat kuin vanhat tutut. -Tämä tanssi on molemmille tuttu.
En tiedä, mitä tarkoitat.
-Pidän tavastasi liikkua. -Samat sanat.
-He pitävät toistensa tavasta liikkua. -Hienoa.
Kumma, ettei George kertonut omaa versiotaan asioista.
-Ei kertonut. -Se on yllättävää.
-Hän yleensä tekee aina niin. -Hän ei luota minuun.
Se on todellakin oikein surullinen tarina.
Se saisi sinut itkemään.
-Sinulla on rumia kykyjä, Martha. -Ihanko totta?
-Älä yllytä häntä. -Yllytä vain.
-Varoitin sinua. Älä yllytä häntä. -Hän varoitti sinua.
-Älä yllytä minua. -Kuulin kyllä. Kerro lisää.
Georgie-pojulla riitti kunnianhimoa, vaikka tausta olikin omituinen.
Siitä Georgie kirjoitti romaanin, joka oli ensimmäinen ja viimeinen.
-Hei, siinähän oli riimi! -Varoitan sinua, Martha.
-Mutta isä vilkaisi Georgien kirjaa. -Kerjäät läimäytystä, Martha.
-Vai niin! Isä järkyttyi lukemastaan. -Järkyttyikö?
-Romaani kertoi tuhmasta pojasta... -En salli tätä.
-Ole hiljaa! -Tuhmasta pojasta...
...joka tappoi äitinsä ja isänsä!
Lopeta, Martha!
Ja isä sanoi: "En anna sinun julkaista tällaista!"
-Tanssi loppui nyt. -Väkivaltaa, väkivaltaa!
Ja isä sanoi: "Et kai luule voivasi julkaista tällaista roskaa?"
"Et niin kauan kuin opetat täällä. Jos julkaiset tämän, lennät ulos!"
Lopeta!
-Minusta ei tehdä pilkkaa. -Hänestä ei tehdä pilkkaa!
-Ei! Leikki loppui nyt. -Mieti nyt vähän.
Kirjan poika tappaa vanhempansa ja väittää tapahtuneen vahingossa.
-Hetkinen! -Haluatko kuulla kohokohdan?
-Kerronko, mitä Georgie sanoi isälle? -Ei, ei, et kerro.
Georgie sanoi: "Mutta isä."
Tai siis: "Mutta sir, tämä ei ole keksittyä."
-Et kerro tätä. -Pysy loitolla.
"Tämä on kaikki totta. Tämä on tapahtunut minulle."
-Tapan sinut. -Se tapahtui!
Väkivaltaa! Väkivaltaa!
No niin, rauhoitutaanpa nyt. Ollaan kaikki ihan rauhallisia.
Murhaaja!
-Mitä täällä tapahtuu? -Me vain leikimme vähän.
Me suljemme nyt.
Yksi kierros vielä. Tuokaa vielä yhdet, niin sitten lähdemme.
Sopiiko se? Hyvä, hyvä. Kiitos. Kiitos.
Se leikki oli siinä. Mitä teemme seuraavaksi?
Keksitään jotain muuta. Leikimme Isännän nöyryytystä. Mitä sitten?
-Anna olla. -Anna ollako?
Täytyyhän meidän akateemisten ihmisten tuntea muitakin leikkejä.
Onhan muitakin leikkejä. Kävisikö vaikkapa Emännän pano?
Haluatko leikkiä Emännän panoa? Vai vietkö hänet myöhemmin puskiin?
-Emännän pano! -Pidä suusi!
Haluat siis säästää sen myöhemmäksi. Mitä leikimme nyt?
-Hukkuvan miehen muotokuva... -Minä en huku.
-Käskit minun pitää suuni. -Anteeksi. Anteeksi!
Nyt tiedän, mitä teemme.
Isännän nöyryytys on hoidettu ja Emännän pano saa odottaa.
Kävisikö seuraavaksi Vieraiden piinaus? Leikittäisiinkö sitä?
-Juorusit kirjasta ja lapsesta. -En pidä leikeistä.
Leikimme vasta yhtä leikkiä. Nyt pitää keksiä toinen.
Hiljaa! Miten leikimme Vieraiden piinausta? Älä puhu!
Mitenhän...
Martha kertoi tahdittomaan tapaansa esikoiskirjastani-
-olipa sitä oikeasti tai ei. Hän kuitenkin kertoi muistelmateoksestani.
Se olisi saanut jäädä kertomatta.
Martha ei kuitenkaan kertonut meille mitään toisesta kirjastani.
Et tainnut tietää siitä, Martha? Onko näin vai ei?
Se on allegoria luultavasti-
-ja se kertoo keskilännestä tulevasta nuoresta parista.
Pari tulee siis keskilännestä, ja mies on vaalea ja kolmikymppinen.
Hän on luonnontieteilijä ja opettaja.
Hänen hiirulaismainen vaimonsa kittaa brandya...
-Nyt on minun vuoroni leikkiä! -Haluan kuulla tämän.
Hiirulaisen isä oli pyhä mies, joka kierteli nylkemässä uskovaisia.
-Kuulostaa tutulta. -Ihanko totta?
Blondi ja Frau siis tulivat tasamailta.
-Onpa hauskaa, George. -Kiitos, Martha.
-He asettuivat tällaiseen kaupunkiin. -Sinun on paras lopettaa.
-Tutut tarinat ovat parhaita. -Näin on.
Blondi vain esitti opettajaa, sillä hänellä oli suurempikin tavoite:
-H.V. ! Historiallinen välttämättömyys. -Sinun ei tarvitse jatkaa.
Hänellä oli taakkaa, ja osa siitä oli Hiirulainen...
Meidän ei tarvitse kuunnella tätä.
Kukaan ei tajunnut Blondin taakkaa, Hiirulaista.
Mieshän oli Kansasin uintimestari tai jotain, ja hänellä oli Hiirulainen-
-josta hän kantoi käsittämättömästi huolta, vaikka nainen oli tomppeli!
-Tämä ei ole reilua. -Ehkä ei.
Hiirulainen kittasi brandya ja kulutti aikaansa huussissa.
-Tunnen nuo ihmiset. -Niinkö? Naisella oli myös rahaa.
Jumalattomien kultahampaista revitty raha teki naisesta siedettävän.
-Hän oli siedettävä! -Lopeta jo, George.
-Älä jatka, ole kiltti. -George!
-Miten he sitten menivät naimisiin? -Ei! Miksi?
Miksikö niin kävi? Juttu meni näin: Hiirulainen paisui eräänä päivänä.
Hän meni Blondin luo, näytti mahaansa ja sanoi: "Katso minua."
-En pidä tästä. -"Olen ihan paisunut."
"Hyvänen aika", sanoi Blondi.
-Ja niin he menivät naimisiin. -Niin he menivät naimisiin.
Ja sitten pullea maha katosi kuin taikaiskusta.
-Maha katosi. -Honey, ei ollut tarkoitus...
-Ihan totta, ei ollut tarkoitus. -Sinä kerroit siitä.
Et olisi saanut kertoa! Et ole voinut kertoa!
Näin leikitään Vieraiden piinausta.
Minua oksettaa. Jätä minut rauhaan! Minua oksettaa!
-Tuota et olisi saanut tehdä. -Vihaan tekopyhyyttä.
-Se oli ilkeää ja tuhoisaa. -Hän toipuu kyllä.
-Se oli tuhoisaa minulle. -Sinulleko?
Loistavaa. Tarvitaan sika näyttämään, missä tryffelit ovat.
-Paras vaihtaa liittolaisia, poika. -Vie vaimosi autoon.
-Ei, kiitos. Kävelemme kotiin. -Laadikin uusi strategia.
-Kadut tätä vielä. -Kadun kaikkea.
-Minä panen sinut katumaan. -Mene ja siivoa sotku.
Odota vain.
-Oikein hienoa, George. -Hauskaa, että pidit siitä.
Teit hyvää työtä. Hoidit homman hienosti.
-Olit eloisampi kuin aikoihin. -Tuot esiin parhaat puoleni.
Paskiainen.
Saat itse riehua kuin huumattu arabianhevonen ja aiheuttaa tuhoa-
-mutta muut eivät saa tehdä samoin.
Minähän tein sen sinun takiasi. Ajattelin, että pitäisit siitä.
Verilöylythän ovat sinun makuusi.
Luulin, että kiihottuisit ja ryntäisit syliini huohottaen ja rinnat pomppien.
Nyt menit liian pitkälle, George. Olen tosissani.
Sinäkö saat istua gini suusta valuen ja riepotella minua mielin määrin?
-Sinä kestät sen. -Enkä kestä!
Kyllä kestät! Otit minut vaimoksesi sen takia.
-Tuo on epätoivoisen sairas vale. -Etkö muka tiedä sitä vieläkään?
Olen väsynyt piiskaamaan sinua vuosi vuoden jälkeen!
-En minä sitä halunnut! -Sinä sentään tiesit siitä.
Sinä olet sairas!
Minä näytän, kuka on sairas! Minä näytän, kuka on sairas!
Riittää jo. Lopeta. Lopeta!
Voi pojat.
Tämä on tosiaan sinun suuri päiväsi, vai mitä?
-Minä teen sinusta vielä selvää. -Sen pelinrakentajan kanssako?
Toivot vielä, että olisit kuollut siinä autossa, paskiainen.
Itse toivot, ettet olisi maininnut poikaamme. Varoitin sinua.
-Varoitin menemästä liian pitkälle! -Olen vasta aloittamassa!
Olen turtunut niin, että kestän sinua yksin. En kuuntele.
Osaan suodattaa puheesi niin, etten kuule sinua, ja sillä tavoin kestän.
Mutta viime vuosisatojen aikana keksimäsi linja on liikaa.
Kestän jotenkuten sen, että peset likapyykkisi julkisesti-
-mutta olet muuttanut mielikuvitusmaailmaasi...
-Voit kiistää sen, mutta... -Kuunteletko itseäsi?
Puhut mutkikkaasti kuin kirjoittaisit niitä tyhmiä tutkielmiasi.
-Olen huolissani mielenterveydestäsi. -Älä sinä sitä murehdi, kulta.
-Taidan panna sinut pakkohoitoon. -Mitä?
Taidan panna sinut pakkohoitoon.
-Olet ihan omaa luokkaasi. -Jotenkin minun pitää sinulle kostaa.
Sinun ei tarvitse tehdä mitään. Tuhat vuotta kanssasi on ihan tarpeeksi!
-Lähdetkö hoitoon vapaaehtoisesti? -Haluatko tietää, mitä on tapahtunut?
Se napsahti poikki, en minä, vaan tämä koko järjestely.
Sitä voi jatkaa ikuisesti, ja kaikki hoituu.
Sitä keksii selityksiä. Tätähän elämä on!
Ehkä huomenna toinen on kuollut. Sitä keksii selityksiä.
Sitten eräänä päivänä tai yönä jotain tapahtuu, ja naps!
Kaikki hajoaa, eikä siitä piittaa enää pätkääkään!
-Olen yrittänyt kanssasi tosissani. -Älähän nyt, Martha.
Olen yrittänyt.
Sinä olet hirviö, ihan totta.
Olen äänekäs ja karkea ja toimin perheenpäänä, koska jonkun on pakko!
Mutten ole hirviö! En ole!
Olet hemmoteltu, laiska, oikukas, rietasmielinen, juoppo...
Se napsahti poikki. En enää edes yritä tavoittaa sinua.
Oli hetki, oli pieni hetki, jolloin olisin voinut tavoittaa sinut-
-ja olisimme voineet selvitä tästä paskasta-
-mutta se hetki meni, enkä enää edes yritä.
Olen tottunut tähän. Kerran kuussa näemme väärin ymmärretyn Marthan-
-pohjimmiltaan kiltin tytön, joka puhkeaa hellyydestä jälleen kukkaan.
Olen uskonut siihen useammin kuin välittäisin myöntää.
Mutta en usko sinua, en usko ollenkaan!
Ei ole enää hetkeä, jolloin voisimme löytää toisemme!
Et voi löytää ketään, koska et ole mitään! Naps!
Katsoin sinua tänään, etkä ollut siinä!
Se napsahti lopultakin poikki, ja aion huutaa sen maailmalle!
En välitä enää. Saan aikaan kaikkien aikojen suurimman paukun!
-Lyön sinut omassa lajissasi. -Uhkailetko minua? Saamasi pitää.
-Varo vain. Revin sinut kappaleiksi. -Sinussa ei ole miestä siihen.
-Olemmeko sodassa? -Olemme!
Älä viitsi, Martha.
Kellot...
Minä kuulin kellot. Kellot soivat.
-Kellot soivat. Minä kuulin kellot. -Jestas.
En pystynyt nukkumaan kelloilta.
-Ne herättivät minut. Mitä kello on? -Älä häiritse minua.
Kellot...
Minä nukuin ja näin unta jostain ja kuulin äänen-
-enkä tiennyt, mikä se oli, ja se pelotti minua.
-Oli kylmä... -Kostan sinulle, Martha.
-Tuuli oli kylmä... -Kostan jotenkin.
Sitten joku oli vieressäni enkä halunnut ketään. Olin alasti.
-Et taida tietää, mitä on tekeillä. -En haluakaan tietää.
-Kuuntele heitä! -En halua!
-Katso heitä! -En halua! Jätä minut rauhaan!
Minä en... En halua saada lapsia! En halua saada lapsia!
Minä pelkään. En halua kokea kipua. Ole kiltti...
Olisi pitänyt tietää. Tietääkö tuo naimasi ori siitä?
-Mistä? Älä koske minuun! -Miten teet salaiset murhasi?
Saatko jostain pillereitä? Omenahilloa tai tahdonvoimaa?
-Oksennatko taas? -Haluan mieheni! Haluan juotavaa...
-Antakaa mennä vain! -Lopeta!
Tiedätkö, mitä tuolla tapahtuu, pikkuneiti?
En halua tietää mitään. Jätä minut rauhaan.
Kuka soitti? Kuulin kellot. Kuka soitti?
-Miehesi on tuolla, ja kysyt tuota. -Kuka soitti? Joku soitti.
-Joku soitti... -Kellot soivat.
-Kellot soivat, ja se oli... -Joku.
Joku... Joku soitti.
Kellot soivat, ja joku...
Nyt keksin. Nyt minä keksin, Martha. Se oli viesti.
Ja viesti kertoi, että poikamme...
Tuli viesti. Kellot soivat, ja viesti kertoi pojastamme...
Ja viesti kertoi... Ja viesti kertoi...
-Meidän poikamme on kuollut! -Voi ei!
Poikamme on kuollut, eikä Martha tiedä.
Poikamme on kuollut, eikä Martha tiedä sitä. Et saa kertoa hänelle.
Kerron hänelle itse, kun on sopiva hetki.
-Minua oksettaa. -Sepä mukavaa.
-Minä kuolen! -Hyvä. Ihan vapaasti vain.
Martha... Martha, minulla on kamalia uutisia.
Asia koskee poikaamme.
Hän on kuollut.
Kuulitko, Martha?
Poikamme on kuollut.
George!
Missä hitossa kaikki ovat?
Lasken viiteen, ja sitten te kusipäät saatte ryömiä esiin piiloistanne!
George!
Klink, klink...
Hyvä luoja, sinäkin olet sekoamassa.
Sanoin, että sinäkin olet sekoamassa.
Todennäköisesti.
Olette kaikki sekoamassa. Tulin alakertaan, ja mitä tapahtui?
Mitä tapahtui?
Vaimoni oli vessassa viinapullon kanssa, ja hän iski minulle silmää.
Eikö hän ole ennen iskenyt sinulle silmää? Onpa häpeällistä.
Hän makasi klinkkerilattialla ihan kippurassa.
Hän alkoi repiä brandypullosta etikettiä.
Ehkä hänen olisi mukavampi olla ammeessa.
Kysyin, mitä hän tekee, ja hän sanoi: "Kukaan ei tiedä, että olen täällä."
Sitten tulin tänne, ja sinä kompastelit ja sanoit "klink".
-Olette kaikki sekoamassa. -Niin, surullista mutta totta.
-Missä miehesi on? -Hän on kadonnut. Puff!
Olette kaikki hulluja. Kaheleita.
Se on pakotiemme, kun maailman epätodellisuus tuntuu liian raskaalta.
Älä pingota. Uppoa mukaan vain. Et ole muita parempi.
Uskon olevani.
Olet täysi nolla ainakin joillain saroilla.
Mitä sinä sanoit?
-Olet täysi nolla joillain saroilla. -Anteeksi, että petyit.
Palataan asiaan, kun en ole ryypännyt kymmentä tuntia.
Olet todellakin nolla, poju.
Itse olet melkoinen, todella melkoinen.
Kaikki ovat sinulle nollia. Miehesi on nolla, minä olen nolla!
Olette kaikki nollia. Minä olen Maaäiti, ja te olette kaikki nollia.
Kuvotan itseäni.
Vain yksi mies on koko elämäni aikana tehnyt minut onnelliseksi.
-Vain yksi. -Oliko hän liikunnanopettajasi?
Ei, ei, ei, ei. George.
-Aviomieheni. -Et ole tosissasi.
Et voi olla. Hänkö? George, kyllä kai.
-Et usko sitä. -Tietysti uskon.
-Tuomitsetko aina ulkonäön mukaan? -Herran tähden.
George, joka on jossain tuolla ulkona pimeässä-
-ja joka on hyvä minulle ja jota minä parjaan...
Hän oppii kaikki leikkimme yhtä nopeasti kuin minä niitä muutan.
Hän tekee minut onnelliseksi, enkä halua sitä.
Haluanhan minä olla onnellinen.
George ja Martha... Surullista, surullista, surullista...
En anna hänelle anteeksi sitä, että hän tuli tänne, näki minut ja sanoi:
"Kyllä, tämä kelpaa."
Hän on tehnyt sen hirvittävän, kipeän, loukkaavan virheen-
-että hän rakastaa minua, ja häntä on rangaistava siitä hyvästä.
George ja Martha...
Surullista, surullista, surullista...
Jonain päivänä tai jonain yönä, jonain typeränä, viinanhuuruisena yönä-
-minä menen liian pitkälle.
Joko murran hänen selkärankansa tai karkotan hänet, minkä ansaitsenkin.
Hänen selkärankansa on jo kärsinyt.
Niinkö? Oletko sitä mieltä?
Voi poika, olet niin kumartunut mikrofonisi ylle...
-Mikroskoopin. -...ettet näe yhtään mitään.
Näet kaiken paitsi ihmismielen.
Näet kaikki pienet hiukkaset muttet sitä, mitä tapahtuu.
Tiedät tosi vähän, ja silti valloitat maailman.
-Nyt riittää jo! -Onko ori vihainen?
-Ruuna alkaa suuttua. -Sinua ei pidättele mikään.
-Voi sinua raukkaa. -Lyö vain kaikkea.
Mene avaamaan ovi.
-Mitä sanoit? -Käskin avata oven. Oletko kuuro?
Pitäisikö minun avata ovi?
Juuri niin, pölvästi. Avaa ovi, vai oletko liian kännissä siihenkin?
-Sinulla ei ole syytä... -Avaa ovi!
Voit olla vähän aikaa palveluspoika. Voit aloittaa nyt heti.
-En ole sinun lakeijasi. -Oletpas.
Olet kunnianhimoinen. Et lähtenyt mukaani silkasta intohimosta.
Ajattelit hiukkasen myös uraasi, vai mitä?
Voit nousta arvoasteikossa olemalla vähän aikaa palveluspoikana.
-Sinulla ei ole mitään rajoja. -Ei niin. Avaa nyt ovi. Avaa!
-Päämäärätön, mielivaltainen... -Tee vain kuten käskettiin.
-Näytä Marthalle, mihin pystyt. -Minä tulen, piru vieköön!
Ihanaa! Loistavaa! "Pelkkä gigolo, ei muuta mulla oo"
-Lopeta! -Anteeksi. Avaa nyt kiltisti se ovi.
Onpa ihanaa!
-Poikani! Tulit syntymäpäiväksi. -Älä koske minuun!
-Tuohan on palveluspoika. -Ihanko totta?
Eikö hän olekaan oma Jimimme, periamerikkalainen mikä-lie?
Toivottavasti ei. Muuten hän on käyttäytynyt kummasti.
Uskon sen.
Martha, toin nämä kukkaset...
...koska... koska...
Hitto vieköön, Martha. Tässä.
Orvokkeja, rosmariinia, hurjuutta... Hääkimppuni!
Ellette te lapset pahastu, taidankin...
-Pysy siinä ja tuo miehelleni juoma. -Enpä taida tuoda.
Ei, Martha, se olisi liikaa. Hän on sinun palveluspoikasi eikä minun.
En ole kenenkään palveluspoika!
-Ilkeitä... -Lapsiako aioit sanoa?
llkeitä lapsia surullisine leikkeineen hyppimässä ruutua läpi elämän.
-Alahan panna, poika. -Hän ei voi. Hän liian juovuksissa.
Niinkö? Panepa nämä giniin.
-Mitä sinä teit leijonankidoille? -Niitäkö nuo ovat?
Minä kävelin kuutamossa isän kasvihuoneelle poimimaan niitä.
Ei ole kuutamoa. Näin makuuhuoneesta kuun laskevan.
Makuuhuoneesta!
-On nyt kuutamo. -Eikä ole! Kuu laski.
Voi olla, Siveä, mutta se nousi uudestaan.
Kerran Mallorcalla kuu laski, mietti hetken ja nousi sitten uudestaan.
-Tuo ei ole totta. Se on emävale. -Ei kaikkea saa sanoa valheeksi.
En tiedä, milloin valehtelette.
-Älä muuta virka. -Sinun ei kuulukaan tietää.
-Purjehdin siis Mallorcan ohi... -Etkä purjehtinut.
Et ole ollut edes Välimerellä.
Olenpas. Vanhempani veivät minut sinne, kun valmistuin.
-Sen jälkeenkö, kun tapoit heidät? -Ehkä.
Niin, tai ehkä ei.
Totuus ja illuusio, kuka tuntee eron, palveluspoika?
-En ole palveluspoika. -Olet, ellet suoriudu sängyssä.
-En ole palveluspoika! -Sitten taisitkin suoriutua.
Joku valehtelee eikä leiki sääntöjen mukaan. Kuka valehtelee, Martha?
-Sano, etten ole palveluspoika. -Ei, et ole palveluspoika.
Olkoon niin.
Totuus ja illuusio, George. Eroa ei tunne.
-On teeskenneltävä, että tuntee. -Aamen.
Kita kiinni, leijona.
-Anna olla. -Sanoin: kita kiinni, leijona!
-Älä, George! -Älä tee noin!
-Ole hiljaa, ori. -En ole ori.
Sitten olet palveluspoika. Kumpi olet?
-Onko sillä väliä, George? -Ei itse asiassa. Mittani on täysi.
-Älä heitä minua noilla! -Mitta on täysi.
-Teenkö hänelle jotain? -Anna hänen olla.
Kumpi olet, palveluspoika vai ori?
Totuus tai illuusio, George. Eikö sillä ole sinulle lainkaan väliä?
Naps! Siinä on sinulle vastaus, kulta.
Selvä on.
Vyötä sinisuoniset kupeesi, tyttö.
-Nyt leikitään vielä Lapsenkasvatusta. -Voi luoja...
Älä väitä vastaan. Haluathan välttää skandaalit ja pitää aikataulusi. Istu!
Ja sinä, kaunis neiti, sinähän pidät leikeistä jo vanhastaan.
Hienoa! Mutta joku puuttuu joukosta. Pikku vaimokkeesi ei ole täällä.
-Hänellä on ollut rankka yö... -Kaikkien on oltava mukana.
-Lopeta tuo! -Nouse ja hae se pikku juoppo tänne.
Ole kiltti hauva ja nouda. Nouda, hauva, nouda.
Vielä yksi leikki.
-En pidä siitä, mitä on tulossa. -Tiedätkö, mitä se on?
-En, mutten pidä siitä. -Ehkä pidätkin, Martha.
-Se on oikein hauska leikki. -Ei enää leikkejä...
Yksi leikki vielä, ja sitten mennään tuutimaan.
Kaikki pakkaavat kamppeensa ja menevät kotiin-
-ja sinä ja minä kiipeämme kuluneita portaita yläkertaan.
-Ei, George, ei... -Kyllä vain, kulta.
-Ole kiltti, George. -Se on ohi ennen kuin huomaatkaan.
-Et halua yläkertaan Georgen kanssa? -En halua enää leikkiä. Ei leikitä.
Sinähän olet aina ollut kova leikkimään. Tietysti haluat leikkiä.
Ei, George, en halua...
Älä koske minuun! Pidä tassusi puhtaina opiskelijoita varten.
Kuuntele, Martha! Sinulla on ollut hauska ilta ja melkoinen yö.
Et voi lopettaa, kun olet päässyt veren makuun.
Minun rinnallani oma esityksesi kalpenee.
-Haluan sinun olevan tarkkana. -Lopeta!
-Ryhdistäydy. Annan sinulle kyytiä. -Hyvä on, George. Mitä haluat?
-Haluan tasaväkisen taistelun. -Saamasi pitää. Älä pelkää!
Hyvä tyttö! Tämä leikki viedään loppuun asti. Saat yllättyä.
-Tenavat tulevat. Oletko valmis? -Usko pois.
Oletko pupu, Honey?
-Miten pupu voi? -Pupulla on hauskaa!
Sehän on hyvä. Honey on hassu pupu.
Aloitetaan viimeinen leikki. Käykää istumaan.
-Istu, Martha. Leikki on sivistynyt. -Aloita nyt vain.
Meillä on ollut mukava ilta. Olemme istuneet ja tutustuneet toisiimme.
Olemme leikkineet kivoja leikkejä, kuten Lattialle käpertymistä.
-Kita kiinni, leijonaa. -Etiketin repimistä!
-Etiketin repimistä. -Minä revin etikettejä.
Niinhän me kaikki teemme. Kun pääsee ihon ja lihasten läpi-
-ja työntää elimet syrjään ja pääsee käsiksi luihin, niin mitä sitten?
Ei riitä, että pääsee käsiksi luihin.
Luun sisällä on luuydin, ja se on saatava esiin. Luuydin.
Luut ovat aika vahvat varsinkin nuorilla. Esimerkiksi pojallamme.
-Kenellä? -Marthan ja minun kullanmurulla.
-Mitä sinä oikein teet? -Puhun meidän pojastamme.
Minusta on tärkeää puhua hänestä. Haluathan kuulla vesselistämme?
-Kenestä? -Marthan ja minun pojasta.
-Onko teillä lapsi? -Kyllä vain, totta vieköön.
-Kumpi kertoo hänestä? -Älä, George.
Hän on mukava poika kotioloista huolimatta.
Moni lapsi tulisi Marthan seurassa neuroottiseksi. Hän nukkuu neljään-
-ja yrittää päästä kylpyhuoneeseen pesemään poikaa, joka on 16-vuotias.
Hän raahaa taloon vieraita keskellä yötä...
-Nyt riittää. -Jatkatko sinä?
Miksi kukaan haluaisi pestä 16-vuotiasta poikaa?
-Koska hän on Marthan vauva! -Hyvä on.
Jos haluat poikamme, niin saamasi pitää.
-Haluatko lisää juotavaa? -Haluan.
Meidän ei tarvitse kuulla tätä.
-Sinäkö täällä määräät säännöt? -En.
Hyvä poika. Pääset pitkälle. No niin, Martha, voit aloittaa puheesi.
-Meidän poikamme... -Hyvä on. Meidän poikamme.
Poikamme syntyi syyskuisena iltana, samanlaisena kuin tämä ilta.
-Huomenna siitä on kulunut 16 vuotta. -Minähän kerroin.
-Synnytys oli helppo. -Ei, Martha, olit tuskissasi!
Synnytys oli helppo-
-kun se ensin pääsi kunnolla käyntiin.
-Tuo kuulosti paremmalta. -Synnytys oli lopulta helppo.
Minä olin nuori, ja poika oli terve.
-Punainen, huutava lapsi. -Martha näki pojan syntyvän.
Hänellä oli liukkaat, kiinteät raajat-
-ja päätä peitti musta, silkkinen tukka-
-joka myöhemmin muuttui kultaiseksi kuin aurinko.
-Meidän poikamme. -Hän oli terve lapsi.
Minä halusin lapsen. Halusin kovasti saada lapsen.
-Pojan vai tyttären? -Lapsen! Lapsen...
-Ja minä sain oman lapsen. -Meidän lapsemme.
Meidän lapsemme. Ja me kasvatimme häntä...
Me tosiaan kasvatimme häntä.
Ja hänellä oli vihreät silmät...
Hänellä oli hyvin vihreät silmät.
-Siniset, vihreät, ruskeat... -Ja hän rakasti aurinkoa.
Hän oli ruskettunut muita ennen ja muiden jälkeen.
Ja auringossa hänen tukkansa muuttui... villavaksi.
Hän oli kaunis, kaunis poika.
-Hän oli kaunis ja viisas. -Kaikki on suhteellista.
Puhun totta. Hän oli kaunis, viisas ja täydellinen!
-Noin puhuu tosi äiti. -Haluan lapsen. Haluan lapsen...
-Periaatteessako? -Haluan lapsen, haluan vauvan...
Täydellisyys ei tietenkään säilynyt.
Ei Georgen lähellä.
-Arvasin, että sävy muuttuisi. -Ole hiljaa.
-Etkö voi olla hiljaa? -Ei Georgen lähellä.
Hukkuva mies vetää lähimmät mukanaan, mutta taistelin vastaan!
Yritin kantaa yhden asian puhtaana avioliittomme likaviemärin läpi-
-sairaitten öitten ja säälittävien, typerien päivien läpi-
-pilkan ja naurun läpi... Voi luoja sitä naurua!
Epäonnistuminen seurasi toistaan-
-ja yritykset olivat aina vain turruttavampia ja etovampia.
Oli yksi henkilö, jota yritin suojella-
-ja nostaa tämän inhottavan, murskaavan avioliiton loasta.
Ainoa valo tässä toivottomassa pimeydessä oli poikamme!
Lopeta! Lopeta!
-Lopeta. -Etkö pidä tästä?
-Et saa tehdä tätä! Minä kiellän. -Kerro, miksi.
-Onko leikki lopussa? -On se.
Ei se ole lähelläkään loppua.
Minulla on sinulle yllätys. Se koskee Jimmy-poikaa.
Tämä on minun esitykseni!
Kulta, minulla on huonoja uutisia meille molemmille, surullisia uutisia.
-Mitä tämä nyt on? -Tuota, Martha...
Kun sinulla oli puuhaa, tai siis teillä oli, missä ikinä olittekaan...
Kun teillä oli puuhaa jonkin aikaa, me kaksi vähän juttelimme.
Me juttelimme niitä näitä, kun ovikello soi. Ja...
-Niin, Martha, tätä on vaikea kertoa. -Kerro.
-Älä kerro. -Kerro!
Ovella oli noin 70-vuotias sähkepoika.
-Hullu-Billykö? -Juuri niin, Hullu-Billy.
Hän toi meille sähkeen. Minun pitää nyt kertoa sinulle siitä.
Miksei sitä soitettu? Miksi se toimitettiin perille?
On sähkeitä, jotka täytyy toimittaa. Kaikkia ei voi soittaa.
-Mitä sinä tarkoitat? -Martha...
-Pystyn tuskin kertomaan. -Älä kerro!
-Kerrotko sinä? -En! En, en, en...
Hyvä on.
Martha, poikamme ei valitettavasti tule kotiin syntymäpäiväkseen.
-Totta kai hän tulee. -Ei tule.
-Kyllä hän tulee. Minä sanon niin. -Martha!
Meidän poikamme on... kuollut.
Hän sai surmansa iltapäivällä opetellessaan ajamaan autoa.
Hän väisti piikkisikaa ja ajoi päin...
-Et voi tehdä tätä. -...suurta puuta.
-Et voi tehdä tätä! -Sinun on saatava tietää.
Ei! Et voi tehdä tätä! Et voi päättää tällaisia asioita yksin.
-Minä en salli sitä! -Minun on lähdettävä puolilta päivin.
-En anna sinun päättää. -Hänet on käytävä tunnistamassa.
Et saa tehdä tätä! Minä en anna!
-Päästä irti! -En ole tehnyt mitään!
Kuuntele nyt: poikamme on kuollut. Uppoaako se päähäsi?
Kuuntele! Saimme sähkeen. Tapahtui auto-onnettomuus, ja hän on kuollut.
Puff, tuosta vain. Miltä se tuntuu?
Päästä irti vain. Hänellä ei ole hätää.
Ei... Hän ei ole kuollut.
-Hän ei ole kuollut... -Hän on kuollut.
Sinä et voi... Sinä et voi päättää...
Hän ei sitä päättänyt. Eihän se ole hänen vallassaan.
Aivan, en ole Jumala. En päätä elämästä ja kuolemasta.
Et voi tappaa häntä. Et voi antaa hänen kuolla!
-Et voi! -Meille tuli sähke, Martha.
Näytä se minulle. Näytä minulle se sähke.
-Minä söin sen. -Mitä sinä sanoit minulle?
Minä söin sen.
-Niin sitä pitää, Martha. -Onko nyt aika vitsailla?
-Söinkö sähkeen vai en? -Söit. Näin, kun söit sen kokonaan.
-Niin kuin kiltti poika. -Sinä saat katua tätä.
-Sinähän tunnet säännöt, Martha. -Mistä te oikein puhutte?
-Voin tappaa hänet, jos haluan. -Hän on meidän lapsemme.
-Ja minä tapoin hänet.
-Voi luoja, taidan ymmärtää... -Ymmärrätkö?
-Taidan ymmärtää. -Hyvä niin.
Voi luoja, taidan ymmärtää tämän.
-Sinulla ei ole oikeutta. -Kyllä on, Martha.
Emme puhuneet siitä. Hänet voi tappaa milloin vain.
Miksi?
Sinä rikoit sääntöjä. Kerroit hänestä ulkopuoliselle.
-Enkä kertonut. -Kerroitpa.
Sinä kerroit hänestä minulle.
Minä unohdan. Joskus myöhään illalla, kun kaikki muut juttelevat-
-minä unohdan ja haluan kertoa hänestä, mutten tee sitä. En tee sitä.
Olen usein halunnut kertoa hänestä. Menit liian pitkälle, George.
Tähän ei ollut mitään syytä, ei mitään syytä.
Minä kyllä kerroin hänestä, mutta...
Sinä menit liian pitkälle. Sinun ei ollut pakko tappaa häntä.
-Requiescat in pace. -Aamen.
Sinun ei ollut pakko antaa hänen kuolla.
Se ei ollut tarpeen...
Aamu sarastaa. Juhlat ovat ohi.
-Ettekö voineet saada lapsia? -Emme voineet.
Emme voineet.
Menkää, lapset. Teidän pitäisi olla nukkumassa.
Menkää vain.
-Haluaisin... -Hyvää yötä.
-Haluaisitko jotakin? -En, kiitos.
-On aika mennä nukkumaan. -Niin.
-Oletko väsynyt? -Olen.
-Minäkin olen. -Niin.
Huomenna on sunnuntai.
-Koko päivän... -Niin.
Oliko sinun... Oliko sinun pakko?
Oli.
-Oliko pakko? -Oli.
En tiedä...
-Oli jo aika. -Oliko?
Oli.
Minua paleltaa.
-On myöhä. -Niin on.
Näin on parempi.
-Enpä tiedä. -Kyllä on. Pitäisi olla.
En ole varma.
-Me kaksiko vain? -Niin.
-Luuletko, että voisimme... -Ei.
Ei...
-Oletko kunnossa? -Olen.
En ole.
Kuka pelkää Virginia Woolfia, Virginia Woolfia, Virginia Woolfia?
Minä, George.
-Kuka pelkää Virginia Woolfia? -Minä pelkään, George.
Minä pelkään.